![Ірина Жиленко Ірина Жиленко](https://cdn.imagestack.io/qebDCjnBTbvh1ESa)
(1941-2013)
Цілком вийшовши із шістдесятницької естетики, Ірина Жиленко, проте, є не оратором, як чимало шістдесятників, а дослідником людської душі і, якщо можна так висловитись, душі суспільства.
У світі Ірини Жиленко немає болісного роздвоєння між плоттю і духом, між земним і небесним, між вічним і минущим: яке ж бо роздвоєння у світі гармонії? Спокій, затишок, маленькі земні радощі, примирення зі світом і з собою — це ті емоційкі й етичні константи, за якими легко впізнаєш поезію письменниці.
Символи, образи І. Жиленко — місткі й незатуманені, часом вони чи не напівфольклорні. Її твори позначені синтезом позірно простого, «незакучерявленого» викладу та глибоко своєрідної, несподіваної думки.Парадокси, оксюморони, поєднання (і навдивовижу органічне) високого, піднесеного із буденним, низьким — улюблена гра авторки.
Гедоніст і стоїк, гуманіст і скептик, мудрець, спраглий пізнання, і переконаний агностик, для якого таїна назавжди залишиться Божою таїною, — все це вона, Ірина Жиленко. Така багатоликість у єдиному для неї цілком природна.
Біографія
Твори
Популярне:
Збірка Світло вечірнє:
Світло вечірнє
- Світло вечірнє
- Там, за осінньою горою...
- Моя самотність — солодкий хрест
- День мій, світлий і тихий...
- Усе збайдужіло мені...
- Не гнівайся, що не приходжу в гості...
- На великій воді і каміння пливе...
- Деньок осінній тягнеться спокволу...
- Проминули святого Іллю...
- Фаянсовий домик засніжений...
- На вазончику стільки сердець...
- Зелена свічка в міднім свічнику...
- У серці біль, мов свічечка розквітла...
- Якщо ти не пішла у кіно...
- Може, це і останнє літо...
- Сонце вже низьке і смутнувате...
- Натюрморт із квітами
- Літній ранок
- Коло за колом
- Я дописала Вам листа...
- Civitas solis
- Півонії, кольору вишні...
- Вже не варю я зелених борщів...
- Страсна п'ятниця
- Був ранок з голосом зозулі...
- Рідіє сад щомиті і щодня...
- Осінні зійшли холоди...
- Під вікном на дзиглику сиджу...
- Коли вже — ні вогню, ні диму...
- Сяду. Заб'юсь у куток...
- Ціле літо, цілу вічність, день при дні...
- Читаю в дощ
- Вітер носить...
- Художник
- А сад іще й не цвів...
- Нема куди старенькій поспішать...
- Вітер підхопив мою печаль...
- Перелітую літо...
- Зимова ніч. У сніжному вікні...
- Сніг ішов, аж поки впав...
- Хатка
- Ще можна по білому світу іти...
Сльоза за сльозою
- Я все життя чогось чекала...
- Перший сніг на трави ліг...
- Померли всі слова. І навіть найсумніші...
- Я сьогодні не та, що була...
- І учора, і сьогодні...
- Ніч промине...
- Для чого висаджувать квіти...
- День по дневі зима відмира...
- Я з тобою крізь смерть пройшла...
- Відзолотилось і відлистопадилось...
- Золотий метелик над городом...
- Слава Богу — тиша тиш...
- Я не живу. Я просто піч топлю...
- Так мало ми жили. І так багато!
- Мій сильний, мій приборкувач життя!..
- З кожним роком дорожчає час...
- Старіть — як зіходить в дитинство...
- Чомусь не пишеться мені...
- Земля забрала милого...
- Я вранці думаю: от знову день прийшов...
- Я колись жила у казці...
- Всі забули про мене...
- Село в димах, роздимлене, їмлисте...
- Вже я звусь не Ірина, на жаль...
- Вогнем вечірнім з висоти...
- Не владні, не багаті і не визнані...
- Горить одне віконце в домі...
- Тиша впала, мов сніг на голову...
- Сходинка — і задишка...
- Уже я мислю, як дощі, як небо...
- В сутінках — чи юні, чи старі...
- Плаче небо. Може, по мені?..
- Полем зораним ходить крук...
- Я мовби знала, що настануть дні...
- Я далі не піду...
- Вчора я одвернулась од себе...
- Такий був рік, що хай собі іде...
- Я Господу і досі не простила...
- На самому краї — провал у стіні...
- Ледь не вмерла стара...
- По грозі
- Київські палісади — розкоші бідноти...
- Молитва
- Заведу котисько чорне...
- Вікно у сад ІІ
Соло на сольфі
Критика
Відео
Аудіо
Ірина Жиленко. Любов
|